af Jakob Brønnum
Tidligere trykt i Det danske Bogmarked
Om ikke skjult af forlagets oversættelsesprojekter med Thomas Mann-romanerne Josef og hans brødre og Troldfjeldet og Marcel Prousts På sporet af den tabte tid i 7 bind, så dog lidt i deres skygge, har Gyldendal endnu et monumentalt værk i gang.
1. bind af Robert Musils kæmperoman Manden uden egenskaber i Karsten Sand Iversens oversættelse er udkommet og andet bind af de ialt fire kommer til efteråret.
Sammen med James Joyces 700 siders store Ulysses, Hermann Brochs Søvngægerne, Canettis Forblindelsen og faktisk også vores egen Harald Kiddes ÔJærnet, tilhører Manden uden egenskaber de såkaldte "monstrøse" romaner.
Det er romaner, der vokser udover alle bredder. De er som monstre, fordi deres struktur kan være uhyre vanskelig at få øje, endsige hold på. Det kræver alt af deres læsere, og de ville næppe blevet antaget idag!
Musils roman om Ulrich blev skrevet over 30 år, fra begyndelsen af 20erne til forfatterens død som 62-årig i 1942.
Manden uden egenskaber beskriver Ulrichs indre og ydre liv i Wien før og ved 1. Verdenskrigs udbrud. Romanen er noget af det mest dækkende - og samtidig mest ætsende ironiske - der er skrevet om perioden fra det forrige århundredes slutning op til 1. Verdenskrig. Den epoke, hvor den gamle verden gik under og de livsmåder, vi kender idag blev grundlagt.
Handlingen er, som oftest i de monstrøse romaner, egentlig ret løs: Ulrich har vanskeligt ved at finde ud af, om han skal søge ind i samfundet eller bort fra det, for at opfylde sine meget høje idealer for menneskelivet. Han inddrages i forberedelserne til et kropumuligt kejser-jubilæumsprojekt, inden han senere tager ophold på en øde ø med sin tvillingesøster.
Musil beskriver enhver tænkelig side af tilværelsen, på enhver tænkelig måde fra sanselighed til naturvidenskab. Hele tiden kan man finde det netop beskrevne endnu dybere udfoldet i en anden form eller fra en anden vinkel.
Ikke mindst får det gamle samfundssyn nogle ture i hakkemaskinen: "Denne østrigsk-ungarske statsfølelse var et så sælsomt bygget væsen, at det næsten synes forgæves at forklare den for en, der ikke selv har oplevet den. Den bestod således ikke af en østrigsk og en ungarsk del, der som man da kunne tro, supplerede hinanden, men af en helhed og en del, nemlig af en ungarsk og en østrig-ungarsk statsfølelse, og denne anden del havde hjemme i Østrig, hvorved den østrigske statsfølelse egentlig var uden fædreland." Hundredevis af essayistiske underfundigheder som disse forklarer, hvorfor Musil var så længe om romanen.
Det er heller ikke tilfældigt, at bogen forblev ufærdig - fjerde bind er blot fragmenter. I fuld overensstemmelse med romanens indhold og væsen fortaber Musil sig i endeløse handlingstråde, som han rimeligvis heller ikke selv havde nogen idé om, hvor skulle føre hen.
Foruden den store roman har Musil skrevet noveller og essays og et par mindre romaner, Den unge Törless og Tre kvinder, begge tidligere udsendt af Gyldendal. Mon ikke de kunne genopstå som Søren Gyldendals Klassikere?